PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
POZNALI
JSME SE
TI DVA
POZNALI MNOHO LIDÍ
STRÁVILI SPOLU SPOUSTU ČASU
A PŘEČETLI MNOHO KNIH
PROCHÁZELI SE, CESTOVALI, ČETLI
LÁSKA, ČAS, PŘÁTELSTVÍ, KOMUNIKACE
ZNOVU OTEVÍRÁM KNIHU O TOBĚ
DÍL 10
Něco se
ve mně změnilo.
A není to tím, že jako čtenářka
se teď díváš na věci jinak?
Kniha samotná se nezměnila.
Jsem si jistý, že ses změnila ty.
Změnilo se
srdce čtenářky.
Jak se změnilo?
Jestlipak už slečna Song odešla?
Zdá se, že odešla.
Jejda, promiň.
Vteřinku jsem myslela na něco jiného.
Zřejmě jsem celou noc neviditelný,
z restaurace až sem.
Nemá tu auto, takže zřejmě nejsou doma.
Ale nevím, jestli odjeli spolu, nebo ne.
Díky, žes mě doprovodil domů.
Vlastně jsem tě nedoprovodil.
Bylo fajn za tebou jen jít.
A ten příběh o tvé knize se mi moc líbil.
Tu smlouvu jsem podepsal proto,
abychom se vídali častěji.
Takže si teď...
můžeme plácnout, než se rozloučíme.
Konečně tě můžu držet za ruku.
Tak zítra ráno na zastávce ahoj.
Pamatuješ,
jak jsi mi z první výplaty koupila prošívanou bundu?
Ano.
Proč jsi mi ji kupovala?
Copak to není jasné?
Byla zima a mrzlo.
Jenže zima byla určitě i ostatním.
Tak proč já?
Špatný nápad.
Jestli mu ji dám, zeptá se mě na totéž.
„Proč jsi mi tu košili koupila?“
Dobrá práce.
- Díky za dnešní dobrou práci. - Díky.
Tak se do toho pusťme.
- S chutí do toho. - Knedlíčky, rozvařené knedlíčky.
Dobrou chuť.
Proč nejíš?
Nejí, protože jsou rozvařené.
Proč?
Proč musím jíst rozvařené knedlíčky?
Proč mi pořád dáváte rozvařené knedlíčky?!
Děláte to pokaždé.
Jsem vaše jediné dítě.
Tak proč mi pořád dáváte zbytky rozvařených knedlíčků?
Proč?
Proto...
mě chlapi pořád odmítají.
Protože mi dáváte jen rozvařené knedlíčky.
Ten šéfredaktor ti dal košem?
Nelíbíš se mu? O to mu jde? Proč se mu nelíbíš?
Já...
Opravdu nesnáším rozvařené knedlíčky.
Myslí si, že je něco víc?
- Je vysoký, ale nic víc. - Hae-rin je taky vysoká.
Být hezoun je k ničemu.
Hae-rin je taky hezká!
- Ksakru! - Však já toho hajzla naučím!
- Propána. - Ten uvidí!
Dali jsme mu tuny kimči!
- Drahá... - Nech mě!
- Je to studené. - Jak se
opovažuje odmítnout moji drahocennou dceru?
Přestaň brečet, Hae-rin.
Slibuju, že si to s ním za tebe vyřídím.
Musíš mi pomoct.
Je to mrtvý muž!
A už jí ty rozvařené knedlíčky nedávej!
Dávej jí jen dokonale uvařené!
Bože můj.
To nevadí. Pořád chutnají dobře.
Eun-ho.
Co to do tebe vjelo?
Co si jen myslíš?
Co se děje? Proč máš vypnutý telefon?
Byly dvě ráno. Proč ještě nejsi doma?
Co znamená ten náhrdelník a květiny?
Budeš mě pořád plést?
Přijeď domů a vysvětli to.
Ani jsem se jich nedotkla. Pořád leží v mém pokoji.
Řekla jsem, ať jedeme taxíkem.
Řekla jsi, že nemáš ani vindru.
To je fakt. Ale ty určitě něco máš.
Ano, mám. Hotovost v peněžence.
Ale to neznamená, že ji můžu utratit.
Do výplaty je daleko.
První autobus je tu za deset minut.
Nemáš tušení, jak je skvělé jet prvním ranním autobusem.
A nemám zavolat mámě, že na tu schůzku naslepo přece jen půjdu?
Ne!
Nesmíš se vzdát!
Jak zní motto naší firmy?
- Gyeoroo. - Gyeoroo.
- Nikdy nezpomaluj, běž dál. - Nikdy nezpomaluj, běž dál.
Je strašná zima.
Vidím ho! Autobus je tu!
Autobus! Je tady!
Zdravíčko.
Posadíš se tamhle?
Dvě osoby, prosím.
Platba vyřízena.
Tady je teploučko.
Mimochodem, v tuhle dobu už jsou autobusy plné?
Protlouct se není snadné.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
- Zdravím. - Dobré ráno.
ŠÉFREDAKTOR CHA EUN-HO
Včera v noci
nepřišel Eun-ho domů.
Ty zhmožděniny nejsou vážné.
Je velká úleva, že nemá nic zlomeného.
Jistě.
Tohle se nestalo poprvé.
Tady můj přítel by byl velmi hrdý na to, co vás naučil.
Jste lepší než jeho děti.
DAN-I
Ty nepřijdeš do práce, nebo jak?
Jémine.
- Zdravím vás, pane Bongu. - Jste tady brzy.
Kam můžeme dát dopisy od fanoušků pana Kanga?
Zatím je mám u sebe, ale pořád jich přibývá.
Aha, zřejmě vám to neřekli.
Ve druhé zasedačce
na ně máme box.
- Děkuji. - Není zač.
V pohodě.
Tolik čtenářů čeká na příští knihu pana Kanga.
ŠÉFREDAKTOR CHA
Co to je?
Pan Cha nepřijde do práce?
Dneska ho potřebuju.
Odpoledne spolu jedeme na konferenci.
On ani nezavolal?
- Ne. - Tak
kdo napsal tohle?
Pan Kim, dnes ráno.
Přišel, napsal to a hned zase odjel.
Co se děje? Propána, co je to za lidi...
ŠÉFREDAKTOR CHA VOLNO Z OSOBNÍCH DŮVODŮ
Když jsem se musel starat o nemocnou manželku,
jednou ráno se probudila
a zničehonic mi řekla tohle:
„Můžu odložit starosti a klidně spát, protože vím, že tě mám po svém boku.“
On to nejspíš cítí stejně.
Protože má po boku vás,
může odložit starosti a klidně spát.
Proč jsi dnes nepřišel do práce? Co se děje?
A co jsou ty „osobní důvody“, o kterých nevím?
DAN-I
Pan Kim dělá u pana Cha spoustu výjimek.
Velké procento tržeb
máme z jeho knih.
Proto mu pan Kim nemůže nic říct.
Poslouchejte všichni! Za pět minut začíná schůze.
Paní Seo, Hoon tu ještě není.
Naše nová akvizice taky ne.
Opravdu by měla dát výpověď.
Hoon jí šel večer pomoct s těmi nálepkami.
Takže je to jasné.
Mluvím z vlastní zkušenosti.
Polepili všechny knihy a jeli prvním autobusem.
Tak to museli jet do sauny tady poblíž,
aby se trochu vyspali.
Určitě nedokázali vstát načas.
My jsme taky kdysi dávno...
Zřejmě máte oba stejné zážitky.
Mám jim zkoušet volat?
Nechte je trochu vyspat.
Přijdeme pozdě na schůzi.
Zajdu pro paní Go.
Tohle je fikanější než přespávat v sauně.
Tak aspoň víme, že jsou tady.
Technicky vzato nepřišli pozdě, že?
Co uděláme? Půjdeme do té zasedačky dole?
To nebude nutné.
Hae-rin.
Dostala jste od pana Cha rukopis paní Yu?
- Ten, na kterém děláte korektury? - Ano, dostala.
Musím říct,
že mě pan Cha ohromuje.
Četla jsem to dvakrát
a včera jsem zůstala vzhůru, abych si to přečetla znovu.
A?
Neobjevila jsem jediný překlep.
Mám se na to mrknout já, expert na korektury?
Ukažte. Mrknu se...
To je dobrý. Dělali to spolu, tak to bude dobrý.
Ale já mám víc zkušeností, takže...
Budou tě bolet oči
a opozdí se tím vydání.
- Dobrá. - Hae-rin.
Jak to vypadá s Ji Seo-junem?
Včera mi podepsal smlouvu.
Na pět knih.
No to je skvělé!
Ji Seo-jun bude dělat knihu paní Yu. Úžasné!
Fajn. Takže stačí připravit autorské čtení?
Víc dělat nemusíme?
Nechápu, že tohle dokážou prospat.
Organizujeme autorské čtení
u příležitosti vydání té knihy?
Ano, my z marketingového týmu
přemýšlíme o pozvání zhruba 50 hostů.
To by šlo. Tak pokračujte.
To je pro dnešek všechno.
Dobře.
- Schůze skončila. - Končíme.
Ti musí být strašně utahaní.
Tak už se proberte. Paní Go je pryč.
Ji-yul, vím, že už jste vzhůru.
Všem se omlouváme.
Skoro jsem omdlel, jak zběsile mi bušilo srdce.
- Tak hodně štěstí. - Díky.
Ty teda vypadáš.
Máš tam vrabčí hnízdo.
Paní Seo.
- Ano... - To autorské čtení...
Co kdybychom tam pozvaly kytaristu?
Dobrý nápad.
Jako takový komorní koncert, jo?
Skvělá myšlenka. Tak někoho sežeň.
Jasně, podívám se na to.
Kámoško.
A můžeš mi pak pomoct s organizací?
Ano? Tak bezva.
Fajn.
„Kámoško“?
Po jediné akci? Nějak moc snadné.
ŘEDITELKA GO YU-SEON
Vy nemáte přátele?
Přesně tak. Nemám.
Nemám přátele, partnera ani rodinu.
Chcete číslo na Centrum pro rozvrácené rodiny?
Ne, nepotřebuju je.
Totiž...
Ano, poslouchám.
Co si mám dát k obědu?
Hledáte restauraci, kde můžete jíst sama?
Ano, sama.
Úplně sama.
PŘITAHUJEŠ MOJE SRDCE
„Ale zničehonic
odněkud znovu zavane vítr.
Zvuk písečné bouře stoupá až vysoko do větví.
A moje srdce neklidně buší.
Znamená to,
že mi schází někdo, koho jsem nechal napospas.
Z té touhy někoho znovu milovat
se mi chce rozskočit srdce.
Sni.
A prahni.
Miluj hluboce a trvale.
Spíme, odpočíváme,
prožíváme chvilkové radosti,
abychom si vlili novou energii
a mohli se vrátit
do světa plného bolesti,
abychom mohli snít nové sny.
Prahni po nových věcech
a znovu miluj,
hluboce a trvale.“
PŘITAHUJEŠ MOJE SRDCE
Ty dneska zase nepřijdeš?
Proč mi to nebereš? Dělám si starosti.
„Ale pořád...
- jsem tě miloval.“ - Je všechno v pořádku?
„Každičký okamžik.
Rozešli jsme se.
Byl jsem vděčný.
Protože jsi mě opustila,
naučil jsem se více milovat sebe.“
Eun-ho...
už tři dny nepřišel domů.
Nemáš kámoše policajta?
Měla bych to ohlásit
a najít ho.
Tys plakal?
Ne, neplakal.
Co tě rozplakalo? Ukaž.
Říkám, že jsem neplakal.
Je mokrá.
Jasně.
Taky jsem tady cítila smutek.
Ale stejně,
nevěřím, žes plakal. Jsi přece chlap.
Chlapi snad nesmějí brečet?
Tak to si brzy oči vypláčeš.
Bude to ještě smutnější.
Tak moc brečet nebudu.
Opravdu chceš být takový?
Proč ignoruješ všechny moje vzkazy?
Je tak těžké mi odepsat?
Až se vrátíš, normálně tě zabiju.
Hej, Cha Eun-ho.
Eun-ho.
Jestli žiješ, pošli mi aspoň vykřičník.
Snažně tě prosím.
EUN-HO
Žiju.
Asi se ti po mně moc stýská.
Přijedu, když řekneš, že se ti stýskalo.
To je teda spratek!
Před hodinou jsem se vrátil.
Neutíkej jen proto, že se mě nemůžeš dočkat.
Dneska ti to dám pořádně sežrat.
Hej, Eun-ho!
Asi jsi zapomněl, jakou mám ránu.
Víš vůbec, jaký jsem měla strach?
On spí.
Jak teď můžeš spát? Víš, jak jsi mi nadrobil?
Dělá jakoby nic.
Jestlipak vůbec snědl večeři?
Hej, co se děje?
Co je s tebou?
Dan-i.
Jsem v pořádku.
Ne, nejsi! Úplně hoříš!
Propána, co mám dělat?
Kam jsi dal léky?
Někde jsem je tu viděla.
Á, tady jsou.
Kde je něco na horečku? Tady.
Fajn.
Na.
Máš 39 stupňů! Měls jet rovnou do nemocnice! Kde sis to uhnal?
Kde jsi v tomhle stavu byl?
Nechápu, že jsi s touhle horečkou řídil.
Kde jsi byl?
Kde jsi spal?
Proč jsi nepřijel?
Chyběl jsem ti?
Mohl jsi mi aspoň napsat.
Dělala jsem si starosti. Dokonce sis vypnul telefon.
Čekala jsi na mě, viď?
No, nevracel ses domů.
Nechceš mi něco říct?
Spoustu věcí.
Ale ne teď.
Jsi nemocný.
Jsem rád, že jsem nemocný.
Bál jsem se, že až uvidíš ten náhrdelník,
ztropíš hrozný povyk.
Uvařím ti polívku.
Zůstaň.
Ještě chvilku.
Než zase usnu.
Umyj si před jídlem ruce. Měl by sis vzít další prášek.
Zkoušela sis
ten náhrdelník?
Já se...
ti líbím?
Odpověď zní ne. Spokojená?
Řekls, že se ti nelíbím.
Bylo pro tebe lepší to nevědět.
Kdy jsem se ti začala líbit?
Nevím. Zkus hádat.
Nevím, kdy ses mi...
začala líbit.
Od jara do léta.
Od léta do podzimu.
A od podzimu do zimy.
Víš, kdy se mění roční období?
Víš, kdy přesně končí zima a začíná jaro?
Ani já nevím, kdy přesně se změnily
moje city k tobě.
- Eun-ho. - Chápeš?
Proto jsem ti to nechtěl říct.
No tak...
sis to měl nechávat pro sebe dál.
Jak jsem to měl tajit,
když ses mě pořád ptala?
Za koho mě máš?
Byl jsem ve složité pozici
a nemohl jsem ti dál lhát.
Ale
nehodlám nic podnikat.
Jen ti dám ten náhrdelník.
Dělám to tak odjakživa.
Když vidím něco hezkého, chci ti to dát.
Vždycky to tak bylo.
Vždycky jsi dostávala dárky
a vždycky jsi je přijímala.
Tak přijmi i ten náhrdelník.
Jenže tehdy jsem nevěděla, co cítíš.
Dan-i, počkej.
Jsem nemocný.
Sama jsi mě měřila.
Takže mě dnes vyslechni.
Ano.
Líbíš se mi.
Ale nehodlám ti svoje city vnucovat.
Klidně si dál dělej, co chceš,
ostatně jako vždycky.
Jestli chceš, můžeš chodit se Seo-junem.
Nemusíš se v ničem měnit.
Ale co ty?
Co budeš dělat ty?
Bojíš se, že bych mohl trpět a být osamělý.
Nikdy jsem kvůli tobě
netrpěl.
Pracoval jsem, pořádal přednášky,
psal jsem knihy, pořád jsem měl napilno.
A taky jsem chodil s pár ženami, jak víš.
Mé city k tobě nejsou smutné a srdcervoucí.
Proč bych pro lásku riskoval život?
Bral jsem to s klidem.
Takže...
o tom moc vážně nepřemýšlej.
Jsem unavený.
Potřebuju spát.
Ukliď to za mě, prosím.
Proč se mu ze všech žen líbím zrovna já?
Ahoj, Hae-rin.
Tys to zvedl.
Tys mi to fakt zvedl.
Nemůžu uvěřit, žes mi doopravdy
zvedl telefon.
Ty jeden parchante.
Nejspíš jsi mi to zvedl jen proto,
že jsi mě odkopl a oficiálně mi vyjasnil,
že nejsem víc než tvoje kolegyně.
Jsem tak rozčarovaná.
CAMELLIA
Geum-bi, počkej.
Nikdy jsi mi nezvedl telefon,
nikdy jsi mi neodpověděl
na zprávy, které jsem ti po práci poslala.
Parchante jeden.
Ale teď...
Teď mi to najednou zvedneš.
Nevím, co na to říct. Fakt nevím.
Máš pravdu.
Jsem parchant, viď?
Kde jsi?
To ti nikdy neřeknu.
Jestli sem přijdeš a budeš mě chtít utěšovat,
tak tě normálně zabiju a půjdu do basy.
Tys pila?
Jsi tam s někým?
Doufám, že ano.
Kdysi jsem vedle sebe
někoho mívala.
Kdykoliv jsem dostala košem,
vždycky tu byl někdo, kdo mě utěšil.
Měla by sis hledat jiného.
Já už tě utěšovat nemůžu,
když jsem tě odmítl.
Mám o tebe obavy.
Ale těch pár dní, kdy jsem nebyl v práci,
jsi určitě zvládla.
A určitě sis v práci vedla skvěle.
Takže i zítra normálně přijdeš a budeš úplně v pohodě.
Máš pravdu.
Nikdo v práci neví, že jsem dostala košem.
Práci dělám pečlivě a svědomitě.
Díky mně nikdo v práci nepoznal, že tam nejsi.
Takový jsem formát!
Navždy budeš litovat,
žes mě odkopl! Sbohem!
Vidíte mě?
Jistěže vás vidím.
Takže vidíte,
že dovnitř nemůžu, protože mám psa.
Potřebujete přítele?
Jestli ano,
odvedu psa domů a vrátím se.
Ne, to je dobrý. Zítra máme jednání, že?
Ano, samozřejmě.
Ale proč tady?
Proč pláčete v mé čtvrti?
To už lidi ani nesmějí
brečet v cizí čtvrti?
Copak vám tahle čtvrť patří?
No, to zrovna ne.
Takže končím a uvidíme se zítra.
JI SEO-JUN
Nevím, co se stalo,
ale neplačte.
A zavolejte, když si budete chtít promluvit.
PREZIDENT KIM JAE-MIN
Dále.
Dolepili jsme ty nálepky do všech výtisků knihy Tvůj vesmír.
Díky.
Jde to dnes do prodeje?
Ano, ve skladu to naposledy zkontrolovali
a poslali do prodejen.
Dobře.
TVŮJ VESMÍR
AUTOR: KANG GYEONG-JU
V LETECH 1998-2006 PŮSOBIL JAKO FYZIK
V NÁRODNÍM ÚSTAVU METROLOGIE V USA.
Nechápu, že tam Hae-rin opravdu vlepila ty nálepky.
Musela být strašně naštvaná.
TVŮJ VESMÍR
AUTOR: KANG GYEONG-JU
TVŮJ VESMÍR
Skoro to nejde poznat.
Ji-yul.
Pojďte za mnou.
Dan-i, nemáte nějaký prášek?
Něco na úzkost, abych se uklidnila?
Určitě vás nezabije.
Jsem rád, že jsem jen Hae-rinin kolega.
Sakra!
Kdo má mastičku?
Nemáte někdo náplast?
Bože, vždyť ses jen trošku řízl o papír.
Ale teče mi krev.
Tak si ji vycucej a přestane to.
To se nedělá.
- Já náplast mám, pane Bongu. - Vážně?
Mám to pěkně hluboké.
Bože můj. Zavolejme sanitku.
- Prosím. - Díky.
Asi se vám to stává často.
S papíry pracujeme pořád,
takže se to opravdu stává.
Kdykoliv si řekněte, pořád nějaké nosím.
Mívám otlačené paty.
Díky.
Ji-yul.
Dobře mě poslouchejte.
Moji rodiče vlastní restauraci.
- Prosím? - Prodávají knedlíčky.
Dělají to už 20 let,
ale dodnes je občas rozvaří.
Nikdy je nedávají zákazníkům.
Místo toho je dají mně. A proč?
Protože je to základní pravidlo.
Podávat zákazníkům
jen kvalitní a bezvadné věci.
Jenže tahle kniha...
Rok jsem se honila jako blázen,
dokonce i o víkendech, aby tahle kniha vyšla.
A teď se má prodávat v tomhle příšerném stavu.
Každý výtisk zaplácnutý nálepkou!
Hae-rin.
Připravte se na schůzku s panem Ji.
Posaďte se, Ji-yul.
Omlouvám se, pane Cha.
Ji-yul,
přijde vám to nefér?
Ano, trochu ano.
Každý může udělat chybu, ne?
To máte pravdu.
Všichni redaktoři dělají překlepy.
Žádná kniha není v tomto směru dokonalá.
Jenže všichni redaktoři
se pak za to stydí.
A nepokládají to za nefér.
Přečtěte si všechny tyto knihy.
Máte na to týden.
Cože?
DOPORUČENÁ ČETBA
CO ZNAMENÁ BÝT REDAKTOREM ZÁKLADY REDAKČNÍ PRÁCE
Teď už asi víte, jak je práce u nás obtížná.
I tak se o ni ročně ucházejí desítky lidí,
protože mají rádi knihy.
A všichni chtějí vydávat kvalitní knížky.
Spousta lidí by dala všechno na světě, aby mohla sedět na vašem místě.
Jestli vás knihy nezajímají, začněte studovat.
V každé knize je vzadu tiráž.
Je tam napsáno mnoho jmen.
Ti lidé danou knihu vyrobili.
Za rok nebo i za dva.
Někdy to trvá ještě déle.
AUTOR: KANG GYEONG-JU
Mnoho jmen tam ani není.
Ale všichni dělají maximum, aby vydali jednu jedinou knihu.
Když ale čtenáři tuhle knihu otevřou,
budou zklamaní.
Protože ji vyrobil někdo, kdo popletl autorův životopis.
Přemýšlejte o tom.
Položte si otázku, proč tu jste...
a proč jste se na tohle místo hlásila.
To snad ne!
Další překlep?
Už jsem to četl pětkrát a pořád narážím na další.
Pane Bongu!
Za sedm dní máte termín.
No jasně.
Nehoňte mě.
Přečtu to ještě jednou.
- Tohle mě ubíjí. - Song-i.
- Ano? - Který papír je podle vás lepší
na obálku knihy paní Yu?
Nevidím v nich rozdíl.
Tohle je matný papír, kdežto tento je lesklý.
Matný papír je pro knihy
paní Yu lepší,
její knihy jsou prosté.
Lesklý papír je dobrá volba,
když chcete upoutat mladé čtenáře.
- A co Montblanc? - Paní Seo.
Když jsem dělala webové rešerše,
narazila jsem na pár skvělých blogů.
Dobrá práce.
Co uděláme s tou Hae-rininou chybou?
Pojďme s pravdou ven.
Přidáme dárek zdarma, všechno prodáme a uděláme dotisk.
Ten dárek nás dostane do ztráty.
No jo, čeká nás dlouhá cesta.
Co ale dělat?
Víte, kolikrát byla Hae-rin
v Knihovně národního shromáždění?
Každou pasáž ověřovala, všechno pečlivě redigovala.
Vytiskneme to znovu
a pošleme profesoru Kangovi novou knihu.
Dobře. Proberte to s majitelem knižního e-shopu.
TVŮJ VESMÍR
Co to je?
Pane Parku, celou dobu vás hledám.
My jsme...
Pane Parku, trochu jste mě zklamal.
Naše knihy jsou moc vzadu.
Na tomhle titulu nám teď velmi záleží.
Můžete ho vystavit tady?
To je pořád stejná písnička.
Všechny knihy jsou jako moje děti.
Nicméně...
tohle dítě je mi ze všech nejdražší.
Prosím, pane Parku.
No tak dobře.
Jste jednička.
Páni, to je šikula.
To se pozná už z dálky.
PŘÍSTUP SPRÁVNÉHO KNIŽNÍHO REDAKTORA
Jdu za slečnou Song Hae-rin.
Slečna Song? Redakční tým je tamhle.
Ty už jsi tady? Vteřinku.
Přejete si?
Totiž, já...
Pane Ji!
- Už jste tady. - Dobrý den.
- Pan Ji? - Ano, pan Ji Seo-jun.
- Panečku... - Ji Seo-jun?
- Dobrý den. - Dobrý den,
budu navrhovat obálku knihy paní Yu.
Jsem Ji Seo-jun.
Doufám, že spolu budeme vycházet.
- Vítejte! - Tady.
To je můj úplatek.
- No páni! - Je nejen hezký, ale i pozorný.
- Děkuji. - Díky.
Kde sedí Dan-i?
Moment, vy znáte Dan-i?
- Ano, ale tady ji nevidím. - On ji zná?
Odkud ji zná?
Sedí tamhle.
Aha.
- Zdravím. - Dobrý den.
Ten je úžasnej...
To je pro Dan-i.
- Prosím. - Děkuji.
- Díky za to kafe. - Není zač.
Otrava jeden.
Překvapilo mě, že jste odešla.
Byla jste tak zapálená, že jsem nečekal,
že odtamtud odejdete.
Tahle práce mě taky baví.
Na autorském čtení jsem ještě nehrál.
Jak přesně to bude probíhat?
Vteřinku.
Mějte otevřenou mysl.
Odměna je velmi slušná.
Totiž, to je pronájem sálu.
Novou knihu paní Yu má prodat to,
že styl vyprávění je okouzlující a rafinovaný jako u klasického díla.
Takže chceme rozšířit záběr o mladé čtenáře.
Obálka by měla všechny tyto prvky zohledňovat,
takže kdyby měla smyslný ráz...
Mně se to nelíbí.
Ještě jsem nedomluvila.
To, co jste řekla, mi stačí.
Chcete tam ilustraci,
která bude smyslná, ale zároveň i vřelá a přátelská.
Mám pravdu?
Tyhle návrhy jsou špatné a nudné.
- Takže... - Už je tady.
Tak jsem tu.
Jasně.
- Co to... - To koupil Ji Seo-jun.
Zrovna má jednání
se slečnou Song a panem Cha.
Ty ho znáš?
Je to krásnej chlap.
Tobě přinesl dárek zvlášť
a postavil ti ho na stůl.
Přesně tak.
Je to fakt fešák.
- Moje řeč. - Já to věděl.
Ženským jde jenom o vzhled.
Já slyšel, že je to šílenec.
To určitě ne.
Kdo to řekl?
Kamarád pracuje ve Wolmyeongu.
Prý tam všichni před jednáním s ním
pět minut meditovali.
A proč? Protože všechny otrávil
bez ohledu na to, ze kterého byli oddělení.
Hádejte, jak mu tam říkali.
Pan náfuka.
„Pan náfuka“?
Komu to vadí, když je tak krásnej?
On takový není.
Pane Ji, my neděláme knihy pro zábavu.
Práce by měla být i zábava.
Podívejte se na pulty. Osm z deseti knih
má tento typ obálky.
Není to nuda?
Jakou zábavnou obálku tedy máte na mysli?
Napadlo mě použít orientální kresbu.
- Orientální kresbu? - Cože?
Pane Ji.
Četl jste vůbec můj redakční návrh?
Zřejmě si myslíte, že orientální kresby
jsou staromódní a málo rafinované.
Mluvím z obecného hlediska.
Opravdu?
Takže v Gyeoroo se nesmí riskovat?
Ale pane Ji...
Moment.
Víte, že tohle je naše první jednání, že?
Máme si na něm sdělit základní představy.
Méně se hádat a více diskutovat.
I po přečtení vašeho návrhu si myslím,
že orientální motiv se sem hodí.
Podle mě je mnohem lepší než běžné obálky, které dnes a denně vídáme.
Obálka je tváří knihy.
A taky pokládám za nejlepší, když bude kniha paní Yu
vypadat spíše na úrovni než přátelsky.
Ano, osobnost knihy je důležitá.
Ale proč to musí být orientální kresba?
Autorka není mladá, takže staromódní obálka...
Nechápu, proč pořád pokládáte orientální kresby
za staromódní.
Co kdyby tam byla západní kresba?
Cože?
Slečno Song.
Chápu, co mi sdělujete,
ale paní Yu by si mě nevyžádala,
kdyby si přála tuctovou obálku.
To jste si mě pak neměli najímat.
Zřejmě toho o mně moc nevíte.
Jsem hazardní hráč, ne srab.
Cože? Srab?
Takže já jsem podle vás srab?
Hae-rin.
Vyjádřil jste se dost jasně, pane Ji.
První jednání tedy ukončíme.
Pokračovat by byla ztráta času.
Ozvu se vám, až si něco nastuduju
o nestaromódním kouzlu orientálních kreseb
nebo o čem jste to tady mluvil.
Pane Cha,
myslím, že návrh té obálky chvíli potrvá.
Nový grafik, se kterým spolupracujeme,
je totiž naprostý šílenec.
Měl jste slyšet, jak je neomalený.
Na prvním jednání jsem málem vybuchla.
Jistě. Budu to mít na paměti.
Jiného redaktora tady nemáte?
Ale ano, máme jich spoustu.
Ta, se kterou pracuji já, má zřejmě návaly vzteku.
Jak spolu máme pracovat?
Vůbec jsem vám nemohl ukázat, co jsem našel.
To jsou orientální kresby?
Však počkejte. Slečna Song vyleze
totálně vyřízená a s kruhy pod očima.
On takový není.
- Není? - Cože?
- Fakt není? - Vážně?
Vy žárlíte?
Proč bych měl žárlit?
Vy chlapi jste infantilní.
Přiznejte, že mu závidíte.
O to nejde.
To jsou orientální kresby?
Ano, současné.
Nakreslili je korejští výtvarníci, kteří se tomu teď věnují.
Ty jsou hezké.
Opravdu hezké.
Měníš názory rychle.
Prostě jsou hezké, nic víc.
Není důvod si na něco hrát.
Což ovšem neznamená, že můj návrh byl špatný.
Nicméně souhlasím, že to, co jste přinesl, je lepší.
Proč jste mi to neukázal hned?
Hned bych byla pro.
Takže...
Máte těch kreseb víc?
Prosím.
Ty prohlédneme později.
Teď proberme tyhle.
Tato se mi moc líbí.
Pro knihu paní Yu ideální.
To je úžasné.
Dan-i.
Brzy budeš odcházet. Co kdybychom si zašli na večeři?
Počkejte, pane Ji.
Pojďme někam na slavnostní večeři. Se slečnou Song.
Na večeři? Co tak najednou?
Měl jsem to v plánu od začátku.
Neříkal jste, že se uvidíme na jednání?
Proto vás teď zvu na večeři se mnou a Hae-rin.
Ale já jsem chtěl...
To je dobrý.
A co kdybychom šli všichni?
Dan-i by měla jít taky.
Páni, tady je to hezké.
Má to skvělou atmosféru.
Viďte?
Posaď se.
Nevěděla jsem, že taky bydlíte v téhle čtvrti.
Tady mají jen jeden stůl?
Ano.
Kde je majitel?
Nevidím jídelní lístek.
Dneska budu vařit já.
Na den jsem si ji pronajal.
Říkal jsem, že jsem sem chodil do kurzu vaření.
Dnes vařím já,
abyste posoudili, co jsem se naučil, a abych pohostil přítelkyni.
Máš ráda jídla s horkým vývarem.
A proto máš ráda udon.
Dnes je v nabídce...
Není to nabe? Vypadá to skvěle.
Ano. Věděl jsem, že tě potěší.
My budeme pít i saké?
Ano. Dan-i ho má ráda, takže jsem ho připravil.
A tady je příloha.
Máte pivo?
Poslužte si.
Co spolu vy dva máte?
Vy dva spolu
chodíte?
- Ne. - Ne.
Proč říká takový nesmysl?
Zatím ne.
„Zatím ne“?
Ne, zatím ne.
Jen jsem do Dan-i zamilovaný.
Takže tím člověkem,
kterému jste psal, když začalo sněžit,
byla Dan-i.
Ano, to je pravda.
Dan-i tehdy pracovala na rukopisu paní Yu.
A já byl se slečnou Song, když začalo sněžit.
Oba jsme někomu psali zprávu. Tys mi neodpověděla.
A člověk, kterému psala ona...
No vlastně.
Jak to dopadlo s tím člověkem, kterému jste psala?
Nelíbím se mu.
Na tom jednání jsem měl dojem...
Co? Jaký dojem?
Že jste nějaká prchlivá.
Nebo to je proto, že vám dal košem?
To byl jen vtip.
Nevím, kdy ses mi
začala líbit.
Od jara do léta.
Od léta do podzimu.
A od podzimu do zimy.
Víš, kdy se mění roční období?
Víš, kdy přesně končí zima a začíná jaro?
Ani já nevím, kdy přesně se změnily
moje city k tobě.
Jak se můžete někomu nelíbit, slečno Song?
Mně se ta vaše prchlivost líbí.
Přesně tak. To je ono.
Je to moje silná stránka.
Zapomeňte na něj.
Už jsem ho hodila do popelnice, kam patří.
A proč zrovna ve čtvrti, kde bydlím?
Je ti něco?
- Ne, to je dobrý. - Ale ne.
Jste v pořádku?
Naprosto. Jen jsem se trochu řízl.
Kde je tu lékarna? Zajdu koupit náplasti.
Ne, to je dobrý. Není to nic hlubokého.
Kdykoliv si řekněte, pořád nějaké nosím.
Mívám otlačené paty.
Je to jen drobný šrám.
- Určitě budete v pořádku? - Ano.
Běžte se posadit.
Dan-i
nevytáhla z kabelky náplasti.
Je to moje druhé jídlo.
Vypadá to skvěle.
Děkuji moc.
Tak to zkusme.
Prosím.
- Je to dobré? - Moc.
Chutná?
- Pořádně si nalož. - Dobře.
- Je to slané. - Slané?
Ano.
Proč je to slané?
- Není to slané? - Ne, je to výborné.
Prý je to výborné.
Aha.
- Je to dobré. - Ano?
Podle mě je to dobré.
Opravdu jsem si pochutnala.
Nápodobně.
Uvidíme se na příštím jednání.
Dobře. Doprovodím Dan-i domů.
Mám doprovodit tebe, Eun-ho?
To je dobrý. Doprovodím tě k taxi.
- Tak šťastnou cestu. - Vám taky.
Dobře doražte domů.
Tak pojďme.
Jdeme.
Není lepší to všem říct?
Že bydlíš s panem Cha?
Vzpomínáš, jak k němu slečna Song přišla bez ohlášení?
Musí to pro tebe být těžké.
Ano, to je,
ale jestli jim to řekneme,
budeme jim taky muset říct, že už se známe dlouho.
Bude to nepříjemné.
Navíc je Eun-ho v práci můj nadřízený.
To taky chápu.
Měla jsem je v kabelce,
jenže jsem na ně zapomněla.
Protože
jsem měla v hlavě Eun-ho.
Je to jen škrábnutí, takže dobrý.
Ale díky.
Užila sis to rande?
Proč jsi jízlivý?
Tak dlouho jsme zase spolu nešli.
To má být omluva?
Určitě jsi myslela na mě.
Sám jsi mi Seo-juna dovolil.
Řekl jsi, že se nemám o tvoje city starat a dělat si, co chci.
Takže jsi z toho byla smutná?
To tvrdí kdo?
Jestli tě to štve, tak ať.
Kdykoliv mě uvidíš, pamatuj si jedno:
„Líbím se Cha Eun-hovi.“
- Nebuď drzý. - Proč jsi mu nedala náplast?
Když se Ji Seo-jun řízl,
měla jsi v kabelce náplasti.
Zapomněla jsem.
Zapomněla jsem, že je tam mám.
To není možné.
Opravdu.
Prostě jsem zapomněla.
Proč se usmíváš?
Dan-i.
Víš co?
Občas přijdou i takovéhle dny.
Kdy je těžké se udržet.
Co nemůžeš udržet?
Jsou dny, kdy si říkám:
„Měl bych se udržet.
Měl bych se udržet.“
Ale co se snažíš udržet?
Co se...
Tohle.
PŘEMÝŠLÍM NAD SLOVEM „SLIB“
A NAD JEHO SKUTEČNÝM VÝZNAMEM.
MILOVAT DRUHÉ NÁS NAPLŇUJE.
PROTO JSME KRÁSNÍ.
KDYŽ MĚ DRŽEL ZA RUKU, MYSLELA JSEM NA EUN-HO.
KOMU PATŘÍ MÉ SRDCE?
KDYŽ JSEM ŘEKLA, ŽE HO NAJDU, ODVĚTIL: „PŘIJDU SI PRO TEBE SÁM.“
POSÍLAL MI Z CIZINY POHLEDNICE. BYLY MI OBROVSKOU ÚTĚCHOU.
SVĚT SE STÁLE MĚNÍ A NÁŠ ŽIVOT TAKY.
ŽIVOT JE PLNÝ PŘEKVAPENÍ.
KDYŽ NĚKOHO LÍBÁŠ, VŠECHNO ZTICHNE A VTEŘINA TRVÁ VĚČNOST.
Nevidím v tobě chlapa.
Dan-i.
Běž do koupelny.
Řekni: „Eun-ho, ukliď koupelnu, prosím.“
Nebila jsem tě dost, viď?
Vidím ti v očích sebe.
Nechtěl vás, protože jste workoholička?
Nebo jste workoholička, protože vás nechtěl?
To, že jsem mu usnula na rameni,
ještě neznamená, že ho miluju.
Tahle mladá treska pořád kouká po téhle sépii.
Bydlí ve stejném domě...
Pořád jsem jako tvůj brácha?
Dej mi pár tipů.
Líbím se ti.